-Påskeliljer! -Det er yndlingsblomsten din.
Hvordan fant du så mange?
Jeg ringte rundt 5 stater.
Sa at det var eneste måte å få min kone på.
Du kjenner meg ikke.
Jeg har hele livet på meg.
Sandra!
Det er Don. Ikke gjør ham noe.
Hvis du ber meg, så sverger jeg.
-Bloom? -Don.
Hva pokker er det du gjør? Hun er min!
Jeg visste ikke at hun tilhørte noen.
Hva er det? Er du redd for å slåss?
Jeg lovte å la være.
Stans!
Don, hold opp!
Jeg fikk mitt livs verste juling, men det var Don som led nederlag.
All den fysiske aktiviteten forverret en medfødt klappefeil.
Enkelt forklart: Hjertet var ikke sterkt nok.
Don! Jeg vil aldri gifte meg med deg!
Elsker du ham?
Han er fremmed, men jeg foretrekker ham!
Sandra klarte å beholde samme dato i bryllupskapellet.
Hun byttet bare brudgom.
Sa du ikke at dere ikke hadde kirkebryllup?
Vi skulle ha det, men vi fikk et problem.
Er det medisinen som gjør deg tørst?
Jeg har vært tørst hele mitt liv.
Jeg har aldri visst hvorfor.
En gang, da jeg var elleve år...
Vi snakket om bryllupet deres.
Jeg har ikke glemt det. Jeg kom inn på en digresjon.
De fleste forteller en historie rett fram.
Den blir ikke komplisert, men den blir ikke interessant heller.
Jeg liker historiene dine.
Og jeg liker deg.
Når man jobber på sirkus, har man ingen fast adresse.
Etter 3 år var det mye post jeg ikke hadde fått.
I de 4 ukene jeg var på sykehus-
-fant postvesenet meg.
Og selv om hjertet mitt tilhørte Sandra-
-tilhørte resten av kroppen min den amerikanske regjeringen.
INNKALLING TIL MILITÆRTJENESTE
Militærtjenesten varte 3 år.
Jeg hadde ventet på Sandra i 3 år-
-og visste at jeg ikke ville overleve et så langt fravær.
Jeg tok ethvert farlig oppdrag-
-for å redusere tjenestetiden.
Hopp!
Jeg ble tilbudt et hemmelig oppdrag-
-om å stjele planene til Wong Kai Tang kraftverk-
-og grep sjansen.
Hopp!
Iblant kan en pike Bli ensom
Uten en elsker
Ved sin side
Det blir nesten
Så fælt at hun sprekker
Nesten kaster seg over den første hun ser
Og river klærne av ham
Men hun gjør det ikke
Hun kan det ikke
Hun trenger en spesiell, annerledes, uvanlig mann
En pike som ser ut som jeg
Har sine ønsker Har sine behov
Har dere behov?
Jeg har hatt dobbelt så mange eventyr
Har grått dobbelt så mange tårer
Jeg har hatt det dobbelt så ille
På halvparten så lang tid
Nå trenger jeg en mann
Med dobbelt livslyst
Jeg trenger dobbelt så mye mann
For jeg har dobbelt så mye kjærlighet
Jeg trenger dobbelt så mye kjærlighet
For jeg har dobbelt så mye
Å gi
Du bommet på stikkordet.
Du fikk meg til å se ut som en idiot der ute alene!
Du var ikke alene!
Hvem pokker er du?
Jeg gjør dere ikke noe.
Vær sikker!
Vakt!
Si at soldatene ikke skal plage oss!
Og trekk for!
Jeg trenger hjelp.
Hvorfor skulle vi hjelpe deg?
Den neste timen beskrev jeg min kjærlighet til Sandra Templeton-
-og prøvelsene som hadde ført meg dit.
Som alltid var kjærligheten redningen for meg.
Slik var skjebnen.
Vi la en omstendelig fluktplan-
-med hvalfangstbåt til Russland-
-lekter til Cuba, og en skitten, liten kano til Miami.
Vi visste at det ble farlig.
Hva skal vi gjøre i Amerika?
Jeg skaffer dere jobb.
Jeg kjenner toppmannen i show business.
Bob Hope?
Større.
Klar?
Tvillingene og jeg startet vår anstrengende reise-
-halve jorden rundt.
Dessverre var det umulig å sende et budskap til Amerika.
Hæren trodde, ikke overraskende, at jeg var død.
Gud, nei!
Etter 4 måneder kom Sandra over det verste marerittet.
Ringte telefonen, trodde hun ikke lenger at det var jeg som ringte.
Kjørte en bil forbi, måtte hun ikke lenger se ut av vinduet.
Jeg snakket med faren din i går kveld.
Du har aldri sagt hvordan de møttes.
De møttes på Auburn.
Og detaljene? Hvordan de forelsket seg.
Sirkuset. Krigen.
Det fortalte du aldri.
Fordi det meste aldri hendte.
Men det er romantisk.
-Hva? -Jeg ville aldri-
-diskutere romantikk med en fransk kvinne.
Er du glad i faren din?
Alle er glade i ham. Han er lett å like.
Er du glad i ham?
Du må forstå at mens jeg vokste opp, var han sjelden der.
Jeg begynte å tro at han hadde et liv et annet sted.
En annen familie, et annet hus.
At han dro fra oss, og til dem.
Eller...
At det ikke var noen andre. At han aldri ønsket seg familie.
Uansett, at han likte det andre livet bedre, og fortalte historier-
-fordi han kjedet seg her.
-Det er ikke sant. -Hva er "sant"?
Han har aldri fortalt meg noe sant.
Jeg vet hvorfor du liker ham.
Alle liker ham.
Overbevis meg om at jeg ikke er gal.
Du er ikke det.
Og jeg syns du burde snakke med ham.
Larry Puckett Chevrolet lar kunden bestemme.
-Har jeg noen gang fortalt... -Ja.
Om lønnetreet og Buicken? Vi har hørt den.
Jeg vet en som ikke har det.
Treet falt på bilen, slik at det rant sirup over den.
Det tiltrakk fluer, som ble sittende fast.
De fløy av sted med hele bilen.
Men den virkelige historien er hvordan jeg fikk bilen.
Pappa.
Gutten min.
Kan vi snakke sammen?
Jeg tar oppvasken.
Jeg hjelper deg.
-Vet du noe om isfjell? -Om jeg gjør!
Jeg så et isfjell en gang.
De tauet det til Texas som drikkevann.
De ventet ikke at det skulle være en elefant inne i det.
-En krøllete en. Mammut. -Pappa!
Det var en metafor.
Da burde du ikke begynne med et spørsmål.
Folk liker å svare på spørsmål.
Du burde sagt: "Poenget med isfjell..."
Ja vel. Poenget med isfjell er at man bare ser 10%.
90% er under vann.
Og slik-
-er det med deg.
Jeg ser bare det lille-
-som stikker opp over vannet.
Ser du bare til nesen min? Til haken?
Pappa, jeg aner ikke hvem du er.
Du har aldri fortalt meg en eneste kjensgjerning.
Jeg har fortalt tusen! Historiefortelling er livet mitt!
Du forteller løgner, pappa.
Morsomme løgner.
Historier er noe man forteller femåringer på sengen.
Ikke innviklete myter som holdes gående når barnet er 10, 15, 20, 30.
Jeg trodde deg.
Jeg trodde på historiene mye lenger enn jeg burde.
Da jeg forsto at alt du sa var umulig, følte jeg meg dum som stolte på deg.
Du er som julenissen og påskeharen i ett.
Sjarmerende og falsk.
Du mener at jeg er falsk.
Bare på overflaten, men det er alt jeg har sett.
Jeg skal snart få-
-mitt eget barn.
Det ville ta livet av meg hvis han aldri forsto meg.
Det ville ta livet av deg?
Hva ønsker du, Will? Hva vil du at jeg skal være?
Bare deg selv.
På godt og vondt. Vis meg hva du er, for én gangs skyld.
Jeg har vært meg selv siden den dag jeg ble født.
Skjønner du ikke det, er det ditt problem.
Faren din bestemte at han trengte et kontor.
Det holdt jo ikke å ha det i huset.
Du vet bedre enn jeg hva som er viktig.
Hva er det?
Det var under krigen.
Faren din var savnet, de trodde han var død.
Hendte det virkelig?
Ikke alt han sier er rent oppspinn.
Jeg ser hvordan det går.
Jeg må legge meg litt.
Ja vel.
Etter krigen kom Alabamas sønner hjem for å finne arbeid.
Alle hadde et fortrinn framfor meg: Jeg var offisielt død.
Utsiktene var dårlige-
-så jeg tok jobb som handelsreisende. Jeg likte det.
Én ting kan man si om Edward Bloom: Jeg er sosial av meg.
-Gratulerer. -Takk, sir.
Jeg kunne være borte i ukevis.
Men annenhver fredag satte jeg alt jeg hadde tjent-
-i banken, for å spare til et ordentlig hus med hvitt stakittgjerde.
Jeg vil fortelle om mitt nyeste produkt: Handi-matic.
Noen år senere kom nye produkter og andre byer-
-helt til området mitt strakte seg fra kysten til Vest-Texas.
Edward?
Edward Bloom!
Det er meg, Norther Winslow.
Det er ikke til å tro.
Det forbauset meg å se Ashtons og Spectres største poet-
-her i Texas.
Da du forlot Spectre, åpnet det øynene mine.
Jeg gikk glipp av et helt liv.
Så jeg la ut på reise.
Frankrike, Afrika, halve Sør-Amerika.
Et nytt eventyr hver dag. Det er mitt motto.
Flott, Norther. Hva gjør du her?
Jeg skal rane banken.
Ned på gulvet!
Send den over hit!
Ta den.
Pistolen.
Jeg tar alle kontantene-
-og kompanjongen min tar seg av hvelvet.
Hjelp kameraten min!
Kom igjen!
Jeg er virkelig lei meg.
Jeg vil ikke at noen skal bli skadd.
Det er ikke det.
Det er bare...
Det er ikke noen penger.
Vi er konkurs. Ikke si det til noen.
Det viste seg at sparebanken allerede var ranet.
Ikke av banditter, men av eiendomsspekulanter.
Kom!
Norther!
Det er nesten 400 dollar her!
Og det er bare fra kassene!
Og hvelvet?
Er det alt? Hele hvelvet?
Jeg er redd for det.
Innbetalingskvitteringen din.
Ville ikke la deg gå tomhendt.
Grunnen til at sparebanken var tom...
Jeg fortalte om det vilkårlige i Texas' oljeinntekter-
-og effekten på eiendomspriser.
At dårlig sikkerhetslovhåndheving-
-hadde gjort sparebankene spesielt sårbare.
Da han hørte dette, trakk Norther en konklusjon:
Jeg drar til Wall Street. Det er der pengene er.
Min tid som forbryter var forbi...
Takk for håndsrekningen!
...men Northers var i startfasen.
Da Norther tjente sin første million, sendte han meg 10 000.
Jeg protesterte, men han kalte det karriererådgiver-honorar.
Det var nok til å kjøpe hus med stakittgjerde til min kone.
Det var all den rikdom noen kunne ønske seg.
Jeg tørket inn.
Jeg forstår.
Jeg tror vi burde skaffe deg en plantesprøyte-
-så vi kan sprøyte deg som en bregne.
Ikke gråt.
Jeg tror ikke jeg noen gang tørker inn.
SKJØTE
Til Jennifer Hill Brook Lane 31 24, Spectre
VELKOMMEN TIL SPECTRE
Fortsett å spille.
-Er du Jennifer Hill? -Ja.
Og du er Will.
Jeg har sett et bilde av deg.
Skal vi droppe denne timen?
Vi tar den i neste uke.
Må jeg gi mamma pengene?
Jeg sier ingen ting.
Hvordan kjente du far?
Spectre var på salgsruten hans.
Han var her stadig. Alle her kjente ham.
Hadde dere et forhold?
Jøss, du sa det faktisk.
Jeg ventet å gå rundt grøten i en halv time.
Jeg har sett ham med kvinner. Han flørter alltid.
På en eller annen måte antok jeg at han-
-var utro mot mor. Men jeg hadde ikke bevis.
Kan jeg spørre om noe?
Du fant skjøtet. Hvorfor spurte du ikke Eddie?
Fordi han er døende.
Jeg vet ikke hvor mye du bør vite om noe av dette.
Det ville være galt å endre måten du ser faren din på.
Særlig nå, så sent.
Far har sagt mye han aldri gjorde.
Han har sikkert gjort mye han aldri sa noe om.
Jeg prøver å balansere det.
Det første du må forstå-
-er at faren din aldri hadde til hensikt å ende her, men han gjorde det.
To ganger.
Første gang kom han for tidlig.
Annen gang kom han for sent.
Han var selvstendig næringsdrivende den gangen.
En ting man kan si om Edward Bloom-
-er at han var sosial av seg. Folk likte ham.
En kveld, etter å ha reist rundt i 3 uker-
-opplevde han sitt livs tordenvær.
Skjebnen har for vane å gå i ring, og overraske folk.
Man ser ting forskjellig til forskjellige tider.
Nå som han var eldre, virket ikke denne byen som før.
En ny vei hadde ført utenverdenen til Spectre.
Med den kom banker, pant og gjeld.
Overalt var folk konkurs.
Dagens auksjon gjelder byen Spectre.
-Åpningsbudet er 10 000 dollar. -Edward Bloom-
-bestemte å kjøpe byen. -50 000.
Han var ikke rik.
Men han hadde gjort andre rike. Nå ba han dem om hjelp.
-En økonomisk plan... -De fleste hadde aldri vært i Spectre.
De hadde bare Edwards beskrivelse.
Mer trengte han ikke. Drømmen overtalte dem.
Først kjøpte han bondegårdene.
Så husene. Så kjøpte han butikkene.
Ingen ble bedt om å reise sin vei, eller å betale husleie.
De ble bedt om å fortsette som før.
Slik kunne han sørge for at byen aldri ville dø.
På 6 måneder hadde han kjøpt hele byen.
Med ett unntak.
Du er nok Edward Bloom.
Hvordan vet du det?
Ingen kommer hit uten å ha forretninger.
Og du er den eneste som kan ha det med meg.
Du kjøper byen.
Jeg overså dette ene stedet, og det vil jeg gjerne rette på.
Skal byen bevares, må fondet eie alt.
Jeg har hørt det.
Jeg tilbyr mer enn det er verdt. Du trenger ikke å flytte.
Bare navnet på skjøtet blir endret.
Forstår jeg riktig?
Du kjøper sumpen, og jeg bor her?
Du eier huset, likevel er det mitt?
Jeg er her, og du kan komme og gå som du vil?
Stemmer det?
Ja, du kan si det slik.
Da tror jeg ikke det, Mr. Bloom.
Skal ingen ting forandres, vil jeg at det ikke skal forandres-
-slik det aldri har forandret seg.
Du mister ingen ting. Spør hvem som helst i byen.
Hvorfor kjøper du dette, Mr. Bloom?
Har du en midtlivskrise?
I stedet for sportsbil kjøper du en by?
Jeg blir lykkelig av å hjelpe folk.
Jeg vet ikke om du bør være lykkelig.
-Tilgi meg. Har jeg krenket deg? -Nei.
Du har gjort nøyaktig det du lovte.
Du kom tilbake. Men jeg ventet deg tidligere.
Du er Beamens datter.
Nytt navn. Giftet du deg?
Jeg var 18, han var 28. Forskjellen var for stor.
Jeg selger ikke dette huset, Mr. Bloom.
Jeg forstår.
Takk for at du snakket med meg.
Den sitter fast.
-Jeg er så lei meg! -Bare la det være.
Vær så snill! Bare gå.
Gå.
De fleste menn ville innsett at de hadde mislykkes, og gått videre.
Men Edward var ikke som de fleste menn.
De var helt forskjellige av karakter, men hadde bare ett sett ben.
Månedene gikk, og han fant mer å reparere.
Til slutt lignet ikke rønna lenger seg selv.
Det beste var å finne et helt nytt program til dem.
Innen vi nådde Havana-
-hadde vi utarbeidet en ny opptreden, med bare ukulele og munnspill.
Du kunne la den henge der.
Nei.
Ikke gjør det.
Ikke vær pinlig berørt. Jeg burde aldri ha latt deg tro det.
Jeg er forelsket i min kone.
Jeg vet det.
Fra første gang jeg så henne til min dødsdag, er hun den eneste.
Heldig pike.
Jeg er lei for det, Jenny.
Vent!
OVERDRAGELSE AV SKJØTE
En dag reiste Edward Bloom-
-og kom aldri tilbake til byen han hadde reddet.
Hva piken angikk-
-mente de fleste at hun var blitt en heks-
-og gal også.
Hun ble litt av en legende selv.
Historien endte der den hadde begynt.
Det er ulogisk at du er heksa. Hun var gammel da han var ung.
Det er logisk om man tenker som faren din.
For ham finnes det bare to kvinner.
Moren din, og alle andre.
Og en dag-
-forsto jeg at jeg elsket en mann som aldri kunne elske meg.
Jeg levde i et eventyr.
Jeg burde kanskje ikke fortalt dette.
Jeg ville vite det.
Jeg er glad jeg vet det.
Jeg ville være like viktig for ham som dere var.
Og det kom aldri til å skje.
Jeg var en fantasi.
Og det andre livet hans, dere...
Dere var virkeligheten.
Mamma?
Josephine?
Hva er hendt?
Faren din fikk slag.
Han er oppe med moren din og Dr. Bennett.
Klarer han seg?
Kan jeg bli her hos ham? Hvis han-
-skulle våkne, burde jeg være her.
Jeg blir her.
Reis hjem med Josephine, jeg blir her i natt.
-Er det i orden? -Ja.
Du ringer hvis det hender noe?
Ja, jeg skal ringe.
-Vil du ha litt tid hos pappa? -Ja, takk.
Godt at du ikke prøver å ha en dyp og inderlig samtale.
Noe som virkelig irriterer meg-
-er folk som prøver å snakke med en som ikke hører.
Vi har et fortrinn.
Far og jeg snakker aldri sammen.
Har faren din fortalt om da du ble født?
Tusen ganger. Han fanget en ufangbar fisk.
Ikke det. Den virkelige historien. Har han fortalt den?
Nei.
Moren din kom til sykehuset 3 om ettermiddagen.
En nabo kjørte henne, for faren din var på forretningsreise-
-i Wichita.
Du kom en uke for tidlig, men uten komplikasjoner.
Det var en perfekt fødsel. Faren din var lei for at han ikke var der.
Men det var ikke vanlig at menn var til stede på fødestuen-
-så det ville ikke hatt stort å si om han hadde vært der.
Det er den virkelige historien.
Den er ikke særlig spennende?
Hadde jeg måttet velge mellom den sanne versjonen-
-og en kunstferdig en med en fisk og en giftering-
-ville jeg kanskje valgt den flotte.
Men det er min holdning.
Jeg likte din versjon.
Pappa?
Skal jeg hente sykepleieren?
Hva vil du ha? Hva kan jeg gjøre?
Vil du ha vann?
Litt vann?
Elva.
Elva?
Fortell meg hvordan det skjer.
Hvordan hva skjer?
Hvordan jeg dør.
Det du så i øyet?
Jeg kan ikke den historien. Du har aldri fortalt den.
Ja vel, jeg skal forsøke.
Du må hjelpe meg. Si hvordan den begynner.
Slik.
Ja vel.
Det er morgen-
-og du og jeg er på sykehuset, og jeg har sovnet. Og jeg våkner-
-og ser deg, og du er plutselig bedre.
Pappa?
Du er forandret.
-Pappa. -Vi stikker herfra.
Jeg sier:
Du er ikke sterk nok.
Ta den rullestolen.
Skynd deg! Vi har dårlig tid!
Er vi ute av etasjen, går det bra.
Vi tar rullestolen...
-Raskere! -... og vi flykter.
Hva gjør dere?
Dr. Bennett vil stanse oss.
-Vakt! Stans dem! -Vi raser ned gangen-
-med portører etter oss.
Mamma og Josephine er der.
Ingen tid til forklaringer! Sink dem!
Vi raser ut hoveddøra-
-og den gamle, røde Chargeren er der. Men den er helt ny.
Jeg løfter deg opp-
-og på mystisk vis veier du nesten ingen ting. Uforklarlig.
La den stå! Vi trenger den ikke!
Jeg må ha vann.
-Hvor skal vi? -Til elva.
Vi kjører Glenville for å unngå kirkegjengertrafikken-
-for de kjører altfor sakte.
Og idet vi nærmer oss elva...
Her er han!
...ser vi at alle allerede er der.
Og jeg mener virkelig-
-alle.
Det er utrolig.
Historien om mitt liv.
Og merkelig nok er det ikke ett trist ansikt der.
Alle er bare glade for å se deg-
-og ta ordentlig farvel.
Adjø, alle sammen! Farvel! Adieu!
Jenta mi i elva.
Du blir det du alltid var.
En veldig stor fisk.
Og det er slik det skjer.
Ja.
Akkurat.
Mamma?
Har du hørt en vits så ofte at du glemmer hvorfor den er morsom?
Så hører du den igjen, og plutselig er den ny.
Og du husk er hvorfor du elsket den.
Han ville slåss med kjempen, som var 5 meter høy!
-Nei! -Var det ikke sånn?
Omtrent.
Der ser dere. Han var en kjempe.
Det var vel fars endelige spøk.
En mann forteller historier så ofte at han blir til historiene sine.
De lever videre etter ham.
Og på den måten blir han udødelig.